Наступність процесу формування екологічної компетентності від початкової до профільної школи в умовах функціонування гуртків природничого напряму - Скрипник, Сергій Васильович (Педагогічна Академія: наукові записки, 2026)
Метою статті є теоретичне обґрунтування концептуальних засад забезпечення наступності процесу формування екологічної компетентності здобувачів освіти від початкової до профільної школи в умовах функціонування гуртків природничого напряму, а також визначення їхнього педагогічного потенціалу як інтегративного середовища поєднання формальної та неформальної освіти. У процесі дослідження застосовано комплекс загальнонаукових і спеціально-педагогічних методів: аналіз і систематизацію філософських, психолого-педагогічних і методичних джерел; порівняльно-зіставний аналіз наукових підходів до трактування понять «екологічна компетентність», «наступність», «позашкільна освіта», «гурткова діяльність»; структурно-функціональний аналіз компонентів екологічної компетентності; моделювання для розроблення концептуальної схеми реалізації принципу наступності в умовах гурткової роботи; узагальнення та теоретичну інтерпретацію отриманих результатів. Установлено, що екологічна компетентність є інтегративним особистісним утворенням, яке охоплює когнітивний, ціннісно-мотиваційний, діяльнісний і рефлексивний компоненти, розвиток яких відбувається нерівномірно на різних етапах шкільного навчання. Обґрунтовано, що принцип наступності виступає ключовим дидактичним механізмом забезпечення цілісності, системності та неперервності цього процесу. Виявлено, що в початковій школі домінує емоційно-ціннісний компонент, у базовій – пізнавально-діяльнісний, у профільній – світоглядно-рефлексивний. Доведено, що гуртки природничого напряму створюють оптимальні умови для поетапного ускладнення змісту, форм і методів екологічної освіти, розвитку дослідницьких умінь, формування екологічного мислення та соціально відповідальної поведінки. Запропоновано модель реалізації наступності формування екологічної компетентності в умовах гурткової діяльності, що включає цільовий, змістовий, процесуальний та оцінно-рефлексивний компоненти. Зроблено висновок, що забезпечення наступності формування екологічної компетентності в системі «початкова – базова – профільна школа» є необхідною умовою підвищення якості екологічної освіти. Гуртки природничого напряму виступають ефективним інструментом інтеграції формальної та неформальної освіти, сприяють варіативності освітніх траєкторій, індивідуалізації навчання та формуванню стійких моделей екологічно доцільної поведінки. Реалізація запропонованої моделі забезпечує поетапний розвиток усіх компонентів екологічної компетентності та сприяє формуванню цілісного екологічного світогляду учнів.