Методологічні аспекти аналізу змісту, форми та стилю художнього твору в курсі «Історія мистецтв» - Шостачук, Тетяна Всеволодівна (Педагогічна Академія: наукові записки, 2026)
Анотація. Метою статті є теоретичне обгрунтування та методичне розкриття алгоритму комплексного аналізу мистецького твору через дослідження взаємодії його змістових, формальних та стилістичних компонентів у межах викладання освітньої компоненти «Історія мистетцв». Методи. У роботі застосовано системний та мистецтвознавчий аналіз для структурування категорій форми та змісту; іконографічний метод з метою розкриття тематичних пластів твору; порівняльно-історичний метод допоміг диференціювати художні тилі та періоди. Методологічний підхід базується на принципі єдності теоретичного знання та практичного візуального досвіду здобувачів освіти. У результаті дослідження сформовано чітку ієрархію аналізу художнього твору, що охоплює наступні складові: ідентифікацію жанру та символіки (зміст); дослідження компзиційних схем, типів перспективи, світлотіньового рішення та колориту (форма); синтез цих засобів у контексті епохи (стиль). Наголошено, що на композицію картини, графічного твору чи скульптруи безпосередньо впливає образотворче поле, тобто форма опори або архітектурний простір, що визначає зовнішню композицію твору. Встановлено, що категорія кольору включає поняття колірної домінанти, яка привертає увагу глядача, та колірного акценту, невеликої плями, що відрізняється від основного тону. Доведено, що розуміння «композиційного центру» та «геометричного центру», а також розрізнення типів фактур (імпасто, fini, non finito) є критично важливими для формування професійних компетенцій майбутніх спеціалістів в сфері мистетцва. Обгрунтовано перехад від жорсткої стилістичної класифікації ХІХ столття до сучасного розуміння сттилю як історичного періоду. Висновки. Впровадження запропонованої методики аналізу змісту, форми та стилю мистецького твору в освітній процес сприяє розвитку в здобувачів освіти навичок цілісного сприйняття мистетцва. Це дозволяє подолати суто описовий підхід і трансформувати знання з історії мистецтв у дієвий інструмент для сучасної творчої практики, де класичні принципи візуальної гармонії адаптуються до вимог художньо-мистецької освіти.