Травматизм у хореографії: аналіз причин, структура ризиків та профілактика в системі підготовки виконавців - Дишель, Галина Олександрівна; Орлик, Надія Анатоліївна; Борщенко, Валерія Володимирівна; Дишель, Ганна Вадимівна (Педагогічна Академія: наукові записки, 2026)
Систематизовано чинники травматизму в хореографії, охарактеризовано структуру ризиків для опорно-рухового апарату виконавців та обґрунтовано ефективні підходи до профілактики травм у системі підготовки студентів-хореографів. Використано наступні методи: теоретичний аналіз і синтез наукової літератури, систематизація та узагальнення даних сучасних епідеміологічних досліджень і систематичних оглядів у галузі спортивної медицини. Встановлено, що поширеність травм опорно-рухового апарату серед сучасних і контемпорарних танцівників становить 82% (95%), а рівень травматизму – від 0,62 до 5,6 травм на 1000 годин танцювальної практики. Близько 72% травм зумовлені механізмом перевантаження (overuse), а найчастіше уражається нижня кінцівка – стопа і гомілковостопний суглоб (49%), коліно та м’язово-сухожилковий апарат. Виокремлено три групи чинників ризику: фізичні (надмірне тренувальне навантаження, м’язовий дисбаланс, недостатній рівень фізичної підготовленості, попередні травми), середовищні (покриття підлоги, взуття, мікроклімат репетиційного простору) та психологічні (стрес, перфекціонізм, порушення харчової поведінки, низький рівень копінг-ресурсів). Узагальнено доказову базу щодо ефективності профілактичних втручань: силові та кондиційні тренування суттєво покращують фізичну підготовленість і знижують травматизм; систематичний скринінг та моніторинг здоров’я дозволяють виявляти групи ризику; психологічний супровід підвищує ефективність профілактики та реабілітації. Висновки: ефективна профілактика травматизму у хореографії потребує міждисциплінарного підходу, що поєднує фізичну підготовку, моніторинг здоров’я та психологічний супровід. Підготовка здобувачів вищої освіти з безпеки життєдіяльності має включати практичні компетентності з профілактики травм як обов’язковий компонент фахової підготовки.