Специфіка вивчення творчості дисидентів у закладах середньої освіти (на матеріалі творчості в’язнів пермських таборів: Василя Стуса, Ігоря Калинця, Тараса Мельничука, Ірини Стасів-Калинець, Івана Світличного) - Зелененька, Ірина Алімівна; Ткаченко, Вікторія Іванівна; Солодюк , Наталія Володимирівна (Педагогічна Академія: наукові записки, 2024)
У статті йдеться про ключові аспекти впровадження альтернативних методик щодо вивчення життєтворчості майстрів слова, яких вважають витісненими зі свого періоду, що імплементовані в освітній процес із метою вивчення творчості учасників руху опору, поглибленого розгляду творчості ключових представників літературного покоління відлигівців (більш відомого як покоління шістдесятників). У дослідженні підкреслено актуальність і своєчасність використання аналітичного, прикладного інструментаріїв, зокрема, медіаресурсів для формування й розвитку критичного мислення здобувачів середньої освіти. Акцентовано увагу на важливості покращення розуміння юнацькою авдиторією культурно-історичного процесу в Україні під пресом тоталітаризму та поза ним, а також наголошено на потребі контекстуального розуміння моделювання образів мистців-борців за свободу як найяскравіших представників мистецтва, культури й політики ІІ половини ХХ століття не лише в Україні, а й у Європі. У науково-методичній розвідці запропоновано кейс розробок практичного спрямування, що містять інтелектуально-пошукові, евристичні, інтерактивні вправи та завдання з покликаннями на актуальні медіаресурси (ідеться про такі форми медіаресурсів, медіапродукція яких передбачає різножанрові поєднання – віртуальні музеї, медіаенциклопедії, документальні фільми, кіноадаптації, медіаплакати, коміксарії, інтернет-шаржі, меми, фотожаби, пости з соціальних мереж). Основою для згаданих методичних матеріалів стали медіаосвіторії, що сприяють залученню здобувачів освіти до навчального процесу та покликані розвивати їхні вміння аналізувати та інтерпретувати художню літературу, зосібна, літературу руху опору ІІ половини ХХ століття як ключову літературу, що стала рушієм поборювання режиму й виборювання та відновлення Незалежності. У дослідженні поступово доведено, що аналітичні, творчі, інтерактивні вправи й завдання, зокрема, ті, що опираються на створення власної медіапродукції підвищують зацікавленість мистецтвом. А диспути, івенти, креативні майданчики для обговорень у соціальних мережах сприяють активізації уваги навколо складних історичних контекстів, стають основою для розуміння україніки як унікальної культурної цивілізації в межах Європи, невіддільної від неї. Отримані результати безпосередньо свідчать про необхідність подальшого лобіювання медіаосвіти в закладах загальної середньої освіти, що можна забезпечити завдяки синтезуванню різних видів мистецтв, зокрема, літератури та медіа. У розвідці здійснено те, що можна вважати внеском у розвиток національної медіаосвіти, світової медіаграмотності. Запропоновано інноваційні методи та прийоми інтеграції медіаосвітніх компонентів у вивчення української літератури як чільної світової літератури. Актуальність дослідження зумовлена активним упровадженням медіа в усіх сферах сучасного технократичного, інформаційного суспільства, продиктована вкрай необхідною підготовкою молоді до критичного сприйняття реальності. Практична доцільність результатів дослідження полягає в тому, що методичні матеріали, запропоновані в розвідці, можуть бути використаними в плині розвивання на незалежницьких, демократичних засадах мовно-літературної освіти. А також це важливо у процесі впровадження в освітній процес досягнень тих поколінь мистців, які були забороненими в СРСР, що важливо для євроінтеграції України.