“Humanist master” : гуманістичні інтонації педагогічної взаємодії в реалізації ранньомодерної ідеї цілісної освіти особистості - Басенко, Руслан Олександрович; Мякушко, Надія Семенівна (Педагогічна Академія: наукові записки, 2025)
Історичний досвід розвитку європейської освіти свідчить, що нині вже усталена модель педагогічної взаємодії, заснована на принципах гуманізму та співтворчості, не в усі історичні періоди була «повноправною». Європейське середньовіччя цілком закономірно оцінюється істориками педагогіки як доба тілесних покарань та епоха досить консервативних поглядів на виховання. Із початком ХVI століття, обґрунтовані гуманістами педагогічні ідеї цілісної освіти особистості, швидкими темпами набували визнання з-поміж як елітарних, так і широких верств суспільства. Одним із ключових їхніх атрибутів була зміна ставлення до учнів та студентів – гуманісти закликали піклуватися про дітей і молодь, запропонували нові методи педагогічної взаємодії, засновані на принципах індивідуального підходу, поваги, розвитку здібностей та врахування інтересів учнів. Мета статті: проаналізувати педагогічні погляди засновників світських і релігійних культурно-світоглядних рухів раннього Нового часу щодо організації педагогічної взаємодії на основі принципів гуманістичної ідеї цілісної освіти особистості, окреслити її цивілізаційне значення для становлення європейської освіти в модерний час. Методи дослідження: розв’язання завдань цієї студії побудовано на основі комплексу методів, як загальнотеоретичних, так і спеціальних. Поряд із використанням аналізу, систематизації, пояснення, порівняння, інтерпретації, важливе значення становили спеціальні методи: метод історико-педагогічної реконструкції, метод історико-педагогічної компаративістики тощо. Результати. У дослідженні доведено, що поширення ренесансно-гуманістичної ідеології цілком закономірно обумовило широку реформу освіти, що відповідало педагогічній сутності гуманізму. Запропонована гуманістами та розвинена церковними реформаторами гуманістична ідея цілісної освіти особистості передбачала кардинальну перебудову системи відносин між учителем та учнями. Гуманізм обґрунтував необхідність відмови віл тілесних покарань, які були чи не основним виховним засобом в епоху середньовіччя. Новий підхід в організації педагогічної взаємодії передбачав зміну ставлення до учнів та студентів. Учителі-гуманісти закликали піклуватися про дітей і молодь, запропонували нові методи педагогічної взаємодії, засновані на принципах індивідуального підходу, поваги, розвитку здібностей та врахування інтересів учнів. Висновки. Зроблено висновок про те, нова модель педагогічної взаємодії ґрунтувалася на пізнанні здібностей та внутрішнього стану учнів, врахуванні виявлених вікових, психологічних, соціальних чи інших особливостей в реалізації виховного впливу. З-поміж методів виховання широкого поширення набули бесіда, духовні вправи, переконування, пояснення, педагогічна іронія та сатира. Констатовано, що перебудова системи педагогічної взаємодії становила вагоме значення, адже була важливим елементом реалізації ідеї цілісної освіти особистості. Гуманістам вдалося привернути увагу на цінності гуманізації педагогічних взаємин, змінивши образ учителя-гуманіста. Така педагогічна реформа засвідчила переконливість думки про пріоритет педагогічних відносин над змістом навчання, адже в умовах педагогічного авторитаризму та тілесних покарань, важко було говорити про засвоєння освітнього контенту.