Інтеграція технологічної майстерності, цифрових технологій та штучного інтелекту у професійну підготовці майбутніх учителів технологій та інформатики
Анотація: У статті досліджено інтеграцію технологічної майстерності, цифрових технологій та інструментів штучного інтелекту у професійну підготовку майбутніх учителів технологій та інформатики у закладах вищої педагогічної освіти. Мета дослідження – обґрунтувати педагогічні та методичні підходи до інтеграції технологій і ШІ та визначити їх роль у формуванні професійних компетентностей майбутніх учителів технологій та інформатики. Методи дослідження включали аналіз науково-педагогічної літератури, порівняльний аналіз сучасних моделей підготовки вчителів, систематизацію теоретичних положень щодо використання ІКТ та ШІ, а також узагальнення практичного досвіду застосування цифрових освітніх ресурсів у викладанні технологічних і інформатичних дисциплін. Результати дослідження показали, що інтеграція технологій і ШІ підвищує ефективність професійної підготовки, сприяє розвитку творчого мислення, проєктної культури, цифрової компетентності та готовності студентів до впровадження інноваційних освітніх технологій. Визначено доцільність міждисциплінарного поєднання змісту навчальних дисциплін із технологічною та цифровою діяльністю, методикою викладання та використанням цифрових інструментів. Отримані результати можуть бути використані для удосконалення змісту технологічної та інформатичної освіти, розроблення сучасних методик викладання та впровадження інноваційних цифрових технологій у систему підготовки майбутніх учителів. Висновки: Інтеграція технологічної майстерності, цифрових технологій та штучного інтелекту сприяє модернізації підготовки майбутніх учителів технологій та інформатики та підвищенню якості педагогічної освіти. Поєднання практичної та цифрової діяльності формує комплексні професійні компетентності студентів, розвиток творчого й інноваційного мислення, а також готовність до ефективного використання сучасних освітніх технологій. Використання цифрових платформ і ШІ активізує проєктну діяльність, підвищує цифрову компетентність і практичну спрямованість навчання. Результати дослідження можуть застосовуватися для удосконалення змісту технологічної та інформатичної освіти, розроблення методик викладання та впровадження інноваційних цифрових технологій у підготовку майбутніх учителів.
Авторське право (c) 2026 Світлана Віталіївна Шедіна, Тетяна Віталіївна Штайнер, Лінда Леонідівна Страутман, Валентин Валентинович Усов https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Застосування кейс-методу у підготовці студентів юридичного профілю для розвитку soft skills
Анотація: метою дослідження є теоретичне обґрунтування та аналіз можливостей застосування кейс-методу у процесі підготовки студентів юридичного профілю для розвитку soft skills як важливого компоненту професійної компетентності сучасного юриста. У сучасних умовах трансформації системи вищої освіти та зростання вимог до професійної підготовки фахівців юридичної сфери виникає потреба у впровадженні інноваційних педагогічних технологій, що сприяють формуванню не лише фахових знань, але й універсальних навичок. Особливого значення набувають soft skills, які забезпечують ефективну професійну діяльність юристів, здатність до комунікації, критичного мислення, командної взаємодії та прийняття рішень у складних правових ситуаціях. У дослідженні використано комплекс теоретичних методів, зокрема аналіз і синтез наукової літератури, систематизацію та узагальнення сучасних наукових підходів до проблеми розвитку soft skills у процесі професійної підготовки майбутніх юристів. Також застосовано порівняльний аналіз міжнародного досвіду використання кейс-методу у системі юридичної освіти, що дозволило визначити основні тенденції та перспективи його використання. У статті розкрито сутність кейс-методу як інноваційної освітньої технології, що базується на аналізі реальних або змодельованих професійних ситуацій. Встановлено, що застосування кейс-методу сприяє формуванню критичного мислення, розвитку комунікативних навичок, здатності до аргументації правових позицій та прийняття обґрунтованих рішень. Обґрунтовано, що використання кейсів у навчальному процесі сприяє активізації пізнавальної діяльності студентів та формуванню практично орієнтованих компетентностей. Доведено, що кейс-метод є ефективним інструментом розвитку soft skills у студентів юридичного профілю. Інтеграція цієї технології у систему юридичної освіти дозволяє підвищити якість професійної підготовки майбутніх юристів та забезпечити їх готовність до вирішення складних правових завдань у професійній діяльності.
Авторське право (c) 2026 Арьє Владиславович Мора, Світлана Павлівна Кожушко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Теоретико-методичні засади та освітні практики розвитку проєктно-дослідницької діяльності майбутнього педагога
Анотація: У статті досліджується проблема визначення теоретико-методичних та практичних засад розвитку проєктно-дослідницької компетентності майбутнього педагога. Метою статті є з'ясування сутності проєктно-дослідницької компетентності майбутнього педагога, її найбільш характерних ознак, методичних підходів до забезпечення ефективності практичного використання. Методи: аналіз літературних джерел, якій дав можливість проаналізувати різні підходи науковців до трактування проєктно-дослідницької компетентності як готовності до цього виду діяльності у майбутній професії; визначити її структурну організацію, особливості поєднання процесів дослідження та проєктування; систематизації та узагальнення, в результаті яких сформовано авторський варіант трактування поняття; моделювання, які дали змогу визначити методичні умови та сформувати комплекс конкретних освітніх практик ефективного їх застосування в освітньому процесі. Результати досліджень. В результаті теоретичного аналізу проблеми розвитку дослідницьких, проєктних (інтегрально – дослідницько-проєктних) уточнена сутність поняття, яке вказує на його інтегративну природу і визначається як здатність до проєктування, яке реалізується на дослідницькій основі з повним циклом дослідницьких процесів, адекватним діагностичним інструментарієм. За результатами теоретичного аналізу проблеми були визначені базові позиці, алгоритми програмування процесу, акцентуючи увагу на початковому, апробовані інноваційні освітні практики. Висновки. Теоретично обґрунтовано сутність, базові підходи та методичні засади розвитку проєктно-дослідницької компетентності майбутніх педагогів, а також представлено сучасні практики її практичної імплементації. Узагальнення теоретичних і прикладних досліджень підтвердило доцільність обраного підходу та визначило засадничі положення, що забезпечують ефективність процесу на рівні методичного супроводу й практичної реалізації. Розроблені алгоритми окреслюють логіку формування цієї компетентності та її змістово-технологічне забезпечення.
Авторське право (c) 2026 Світлана Анатоліївна Михальська, Тетяна Леонідівна Опалюк https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Конструювання алгебраїчних задач в особливих умовах навчання
У статті досліджено теоретико-методичні підходи до конструювання змісту алгебраїчних задач як дидактичного інструменту, спрямованого на розвиток математичного мислення, формування логіко-операційних навичок та підтримання когнітивної активності здобувачів освіти в умовах обмежених ресурсів та нестандартного освітнього середовища.Мета статті – визначити теоретико-методичні засади конструювання алгебраїчних задач в особливих умовах навчання, зокрема в дистанційних, змішаних та кризових форматах, а також проаналізувати специфіку підходів до адаптації змісту навчального матеріалу з урахуванням індивідуальних освітніх потреб здобувачів та забезпечення ефективного засвоєння алгебраїчних компетенцій. У процесі дослідження застосовано такі методи, як теоретичний аналіз наукової літератури (контент-аналіз і систематизація порівняльний метод, методи моделювання й прогнозування. У результатах дослідження визначено основні методичні та психолого-педагогічні засади конструювання алгебраїчних задач для здобувачів із різними освітніми потребами в умовах дистанційного, змішаного та кризового навчання. Встановлено, що формування алгебраїчних компетентностей потребує адаптації рівня складності задач, диференціації способів їх розв’язання та використання цифрових ресурсів. Застосування поетапного конструювання задач сприяє підвищенню мотивації, розвитку критичного мислення й аналітичних умінь. Отримані результати підтверджують необхідність системного підходу до проєктування навчальних завдань з урахуванням індивідуальних особливостей здобувачів і специфіки освітнього середовища. У висновках підкреслено, що конструювання алгебраїчних задач у специфічних умовах навчання є складником адаптивної педагогіки та чинником індивідуалізації освітнього процесу. Його актуальність посилюється в умовах дистанційного, змішаного й кризового навчання, що зумовлює оновлення методичних підходів. Ефективність формування алгебраїчних компетентностей визначається врахуванням когнітивних і мотиваційно-психологічних особливостей здобувачів, характеристик завдань, поєднанням традиційних і цифрових засобів, а також диференціацією задач за рівнем складності для підтримання мотивації та запобігання перевантаженню.
Авторське право (c) 2026 Сергій Радченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Безперервна профільна освіта лікарів у контексті розвитку системи охорони здоров’я та новітніх медичних технологій
Метою статті є аналіз можливостей реалізації індивідуальної освітньої траєкторії лікарів під час підготовки до атестації відповідно до вимог чинного законодавства. Методи. У дослідженні застосовано системний підхід до ретроспективного статистичного аналізу суцільної сукупності даних щодо заходів БПР, запланованих на 2025 рік і зареєстрованих на вебресурсах Центру якості освіти МОЗ України (https://www.testcentr.org.ua), Центру громадського здоров’я МОЗ України (https://portal.phc.org.ua) та Національного університету охорони здоров’я України імені П. Л. Шупика (https://www.nuozu.edu.ua). Порівняльний аналіз кількості заходів відносно кількості лікарів здійснювався відповідно до даних ДУ «Центр громадського здоров’я» МОЗ і Центру якості освіти МОЗ. Результати. Аналіз структури заходів БПР на 2025 рік засвідчив, що найбільша їхня кількість передбачена для лікарів загальної практики – сімейної медицини (3695) та стоматологів (2532). Частка освітніх подій з обов’язкових для атестації напрямів становила 26,7 % (988 заходів) для сімейних лікарів та 24,6 % (623 заходи) – для стоматологів. Серед обов’язкових напрямів найбільша кількість заходів БПР стосувалася «Невідкладної медичної допомоги»: 475 заходів для лікарів загальної практики (медіанна вартість – 338 грн) та 277 заходів для стоматологів (медіанна вартість – 375 грн). Попри значну кількість провайдерів (618), за напрямом «Порядок проведення та документування результатів медичного обстеження постраждалих від насильства» було зареєстровано лише 40 заходів для сімейних лікарів (медіанна вартість – 775 грн) і 18 – для стоматологів (вартість – 750 грн). Аналіз інформації з відкритих джерел засвідчив, що важливу роль для формування індивідуальної освітньої траєкторії може виконувати Платформа дистанційного навчання «Центр громадського здоров’я» МОЗ, на якій представлено безоплатні онлайн-курси за всіма обов’язковими для атестації напрямами. У плані заходів БПР на 2025 рік, підготовленому викладачами Національного університету охорони здоров’я України імені П. Л. Шупика, переважали освітні події для лікарів-стоматологів: 18 заходів (для сімейних лікарів – лише 7), із них 6 – за всіма обов’язковими напрямами, крім «Етичні питання» та «Інфекційний контроль». Висновки. Ретроспективний аналіз чинної системи БПР медичних працівників за 2025 рік підтвердив значні інформаційні можливості електронної системи забезпечення БПР Центру якості освіти МОЗ щодо формування індивідуальної освітньої траєкторії лікаря. Крім того, результати дослідження також дають змогу рекомендувати Платформу дистанційного навчання ЦГЗ МОЗ як ефективний ресурс для проходження безоплатних онлайн-курсів з усіх обов’язкових для атестації напрямів. Проведення НУОЗ України імені П. Л. Шупика 18 освітніх заходів, зокрема 6 з обов’язкових напрямів для фахівців за спеціальністю «Стоматологія», забезпечило належне вдосконалення професійних компетентностей лікарів-стоматологів та їхню підготовку до атестації.
Авторське право (c) 2026 Олена Петрівна Вєсова, Валерій Валерійович Камінський, Анна Ігорівна Кривошеєва https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Академічна доброчесність у контексті використання ChatGPT та інших генеративних AI-систем у наукових дослідженнях студентів
Інтеграція генеративних систем штучного інтелекту в освітньо-науковий простір зумовлює трансформацію практик виконання здобувачами освіти наукових робіт та водночас актуалізує проблему дотримання принципів етичної відповідальності, авторства й обґрунтованості результатів. Застосування інструментів автоматизованого генерування тексту змінює характер навчально-дослідної діяльності, що породжує нові виклики для забезпечення прозорості й об’єктивності академічного оцінювання. Метою статті є аналіз етичних і нормативних аспектів застосування генеративних систем штучного інтелекту в наукових дослідженнях здобувачів, а також виявлення викликів і перспектив дотримання принципів академічної доброчесності в освітньому процесі. Методи. У дослідженні застосовано теоретичне узагальнення, порівняльний аналіз, систематизацію наукових джерел, а також проаналізовано міжнародні рекомендації та нормативні документи, які регламентують використання цифрових інструментів у вищій освіті. Додатково застосовано елементи контент-аналізу для виявлення типових порушень і суперечностей у разі залучення генеративних технологій під час виконання здобувачами освіти наукових робіт. Результати.З’ясовано, що інтеграція систем штучного інтелекту, з одного боку, підвищує ефективність навчально-дослідної діяльності, а з іншого – породжує ризики некоректного запозичення, підміни авторства та формального виконання дослідницьких завдань. Обґрунтовано необхідність чіткого розмежування допоміжних і неприпустимих форм застосування інструментів штучного інтелекту, а також формування в здобувачів навичок відповідального використання цифрових ресурсів у науковій роботі. Висновки. Доведено, що забезпечення академічної доброчесності в умовах поширення генеративних систем штучного інтелекту потребує оновлення внутрішніх регламентів закладів вищої освіти, уніфікації вимог до оформлення результатів досліджень і посилення освітнього складника, спрямованого на розвиток етичної культури наукової діяльності. Результати дослідження можуть слугувати основою для вдосконалення політик університетів у сфері цифрової етики.
Авторське право (c) 2026 Наталія Іванівна Комлик, Марина Анатоліївна Михаськова, Ірина Валеріївна Красильникова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Теоретико-методологічні засади формування технологічної компетентності учнів
Анотація: метою цього дослідження є вивчення теоретико-методологічних засад формування технологічної компетентності учнів та визначення основних напрямів її розвитку у сучасному освітньому процесі. Дослідження спрямоване на уточнення концептуальної структури технологічної компетентності, виділення її ключових компонентів та аналіз їх взаємозв’язків з урахуванням вимог цифрового суспільства, індустрії 4.0 та запитів глобалізованого ринку праці. Дослідження базується на системному аналізі сучасної наукової літератури, нормативних документів та міжнародних стандартів щодо технологічної та цифрової компетентності. Використано теоретико-методологічний підхід, який поєднує компетентнісний, діяльнісно-орієнтований та праксеологічний підходи. Для виявлення інтегративних моделей формування технологічної компетентності учнів застосовано методи порівняння та синтезу. Аналіз показав, що технологічна компетентність є інтегративною характеристикою особистості, яка включає когнітивний, операційно-діяльнісний та аксіологічний компоненти. Її формування забезпечується синергією компетентнісного, особистісно орієнтованого та практико-орієнтованого підходів. Дослідження підкреслює стратегічну роль інноваційних освітніх технологій, таких як STEM-орієнтоване проєктне навчання, дизайн-мислення, імерсивні середовища (VR/AR-симуляції) та інструменти штучного інтелекту, які створюють автентичне середовище для набуття практичних технологічних навичок і досвіду розв’язання проблем. Також акцентується на необхідності розвитку метакомпетентностей, зокрема критичного мислення, креативності, когнітивної гнучкості та здатності інтегрувати цифрові та професійні навички в умовах динамічних технологічних змін. Теоретико-методологічні засади, викладені у дослідженні, підтверджують, що формування технологічної компетентності є не лише результатом засвоєння навчального змісту, а й фундаментальним чинником успішної соціалізації, самореалізації та професійної мобільності учнів. Ефективний розвиток компетентності потребує впровадження адаптивних навчальних програм, комплексних засобів оцінювання та інтегративних педагогічних стратегій, що поєднують теоретичні знання, практичні навички та ціннісні орієнтири. Результати дослідження створюють концептуальну основу для модернізації освітніх практик і розробки моделей розвитку технологічної компетентності, що відповідають викликам сучасного високотехнологічного та цифровізованого суспільства.
Авторське право (c) 2026 Любов Григорівна Хоменко, Юлія Анатоліївна Срібна, Володимир Володимирович Кашуба https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Контрольоване випробування адаптивних систем ШІ в персоналізації викладання математики в старшій школі
Тенденції цифровізації освіти та впровадження адаптивних технологій у старшій школі зумовлюють нові підходи до організації освітнього процесу. Використання інтелектуальних цифрових платформ трансформує взаємодію між здобувачами освіти та педагогами, забезпечує диференціацію навчання та створює можливості для формування індивідуальних освітніх траєкторій. У цих умовах особливої актуальності набуває інтеграція адаптивних технологій штучного інтелекту в методику викладання математики. Це не лише підвищує ефективність засвоєння матеріалу, а й створює передумови для розвитку аналітичних здібностей і критичного мислення. Метою дослідження є обґрунтування педагогічного потенціалу адаптивних цифрових систем у персоналізації освітнього процесу та визначення їхнього впливу на навчальні досягнення, мотивацію та аналітичні компетентності здобувачів.Методи дослідження: аналіз наукових джерел, узагальнення міжнародного досвіду, порівняльний аналіз освітніх моделей, педагогічне спостереження, анкетування та інтерпретація емпіричних даних із використанням елементів статистичного опрацювання. Теоретичну основу становлять компетентнісний, системний та дидактичний підходи. Результати дослідження засвідчили, що застосування адаптивних цифрових платформ, інтерактивних освітніх середовищ та засобів персоналізованого навчання сприяє підвищенню ефективності засвоєння математичного матеріалу, розвитку аналітичного та критичного мислення, підвищенню мотивації до навчання та формуванню індивідуальних освітніх траєкторій. Виявлено, що інтеграція адаптивних технологій в освітній процес забезпечує гнучкість організації навчання, диференціацію завдань за рівнем складності та розширює доступ здобувачів до сучасних освітніх ресурсів. У висновках зазначено, що використання адаптивних цифрових платформ у викладанні математики є ефективним чинником підвищення якості навчання, розвитку індивідуальних компетентностей та підготовки здобувачів освіти до успішної академічної та професійної діяльності.
Авторське право (c) 2026 Оксана Юріївна Бойко, Свiтлана Вiкторiвна Василюк Зайцева, Валентина Григорівна Моторіна https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Розвиток цифрових навичок викладачів як передумова ефективного запровадження інноваційних технологій у вищій освіті України
Статтю присвячено аналізу розвитку цифрових навичок викладачів закладів вищої освіти як визначальної передумови результативного впровадження інноваційних технологій та модернізації освітнього процесу. Метою дослідження є теоретичне обґрунтування значущості цифрової компетентності науково-педагогічних працівників і з’ясування її впливу на якість організації навчання у закладах вищої освіти України. Методологічну основустановлять системний, компетентнісний і діяльнісний підходи; використано аналіз, синтез, порівняння й узагальнення даних наукових джерел. Результати. У роботі визначено структурні компоненти цифрових навичок викладачів: інформаційно-цифровий, що охоплює пошук і критичне оцінювання даних; дидактико-цифровий, спрямований на проєктування електронного навчального контенту; комунікативно-цифровий, пов’язаний із використанням онлайн-взаємодії; рефлексивно-аналітичний, що передбачає самооцінювання та вдосконалення професійної діяльності. Доведено, що високий рівень цифрової компетентності дає змогу викладачам активно застосовувати змішане й дистанційне навчання, здійснювати управління курсами на цифрових платформах, використовувати інструменти формувального та підсумкового оцінювання, персоналізувати освітній процес. Водночас виявлено перешкоди у розвитку цифрових навичок: фрагментарність підвищення кваліфікації, недостатню матеріально-технічну базу, обмежену методичну підтримку й нерівний доступ до сучасних ресурсів. Обґрунтовано організаційно-педагогічні умови ефективного формування цифрової компетентності: безперервний професійний розвиток, інтеграцію формальної та неформальної освіти, наставництво, створення інноваційного цифрового середовища у ЗВО.Висновки підкреслюють, що системна політика розвитку цифрових навичок викладачів є необхідною умовою підвищення якості вищої освіти, конкурентоспроможності університетів і їхньої адаптації до викликів цифрового суспільства.
Авторське право (c) 2026 Тетяна Володимирівна Дніпровська, Віра Валеріївна Коблік, Ірина Григорівна Павленко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Оптимізація навчально-тренувального процесу з вогневої підготовки у сучасних умовах воєнного конфлікту
Анотація. У статті досліджено проблему оптимізації навчально-тренувального процесу з вогневої підготовки в умовах сучасного воєнного конфлікту з позицій педагогічного та міждисциплінарного підходів. Обґрунтовано, що вогнева підготовка у воєнний час має бути переосмислена як педагогічна система керованого формування бойової компетентності, а не як сукупність нормативних вправ, орієнтованих на формальну відповідність стандартам мирного часу. Проаналізовано дидактичні засади побудови навчальних програм зі стрільби за логікою поступовості (crawl–walk–run), компетентнісного підходу та порогових вимог допуску між рівнями навчання. Досліджено потенціал сучасних тренажерних і симуляційних технологій (VR-системи, лазерні імітаційні комплекси типу MILES, цифрові мішенні комплекси) як інструментів масштабування підготовки за обмежених ресурсів, з акцентом на проблемі трансферу навичок із симуляційного середовища у бойову реальність та необхідності розмежування симулятор-домінантних і live-fire-критичних компонентів навички. Розкрито психолого-педагогічний компонент вогневої підготовки, зокрема роль стресоінокуляційного тренування, тактичного дихання та дозованого стресового навантаження у формуванні стійкої стрілецької навички, яка зберігається при коливанні бойового тиску. Здійснено порівняльний аналіз зарубіжних моделей підготовки стрільців (США, Великої Британії, Німеччини, Ізраїлю) та механізмів їхньої адаптації для України через міжнародні тренувальні місії (EUMAM, JMTG-U). Запропоновано оптимізаційну модель, засновану на принципі максимізації контрольованого приросту компетентності на одиницю ресурсу, що передбачає змішані навчальні середовища, інтеграцію стрес-моделювання безпосередньо у вогневі вправи та систему data-driven моніторингу прогресу із цифровою фіксацією навчальної телеметрії. Визначено, що для прискорених курсів підготовки мобілізованих (45–51 день) найбільш перспективним є модульний дизайн навчальних циклів із пороговими вимогами допуску, уніфікованими стандартами оцінювання, цифровою фіксацією результатів та інструкторським дебрифінгом на основі об'єктивних даних.
Авторське право (c) 2026 Василь Миколайович Шовкун https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Практична підготовка як чинник формування консультативної готовності майбутніх психологів
Анотація. Мета. Метою статті є теоретичне обґрунтування ролі практичної підготовки як чинника формування консультативної готовності майбутніх психологів та аналіз особливостей становлення професійної мотивації і впевненості студентів у процесі практичної діяльності. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю підвищення ефективності професійної підготовки психологів в умовах сучасних соціальних викликів, зокрема дистанційного навчання та воєнного стану, які ускладнюють формування практичних професійних компетентностей. Методи. У дослідженні використано теоретичний аналіз і узагальнення наукових джерел, систематизацію наукових підходів до проблеми професійної підготовки психологів, а також метод опитування студентів. Емпірична частина дослідження передбачала проведення опитування студентів четвертого курсу спеціальності «Психологія» з метою виявлення їхніх уявлень про професію психолога, професійної мотивації, готовності до консультативної діяльності та труднощів, що виникають під час проходження переддипломної практики. Результати. Теоретичний аналіз дозволив встановити, що практична підготовка є важливим компонентом професійного становлення майбутніх психологів та сприяє формуванню консультативної компетентності, професійної ідентичності та рефлексивних умінь. Результати опитування 50 студентів засвідчили, що практичний досвід сприяє більш реалістичному усвідомленню змісту професійної діяльності психолога, підвищує рівень професійної мотивації та готовності до подальшої роботи за фахом. Встановлено, що студенти, залучені до роботи Клініки психічного здоров’я, створеної на базі Університету імені Альфреда Нобеля, демонструють вищий рівень зацікавленості професією та більшу впевненість у власних консультативних уміннях. Безпосередня участь у консультативній діяльності під супервізійним супроводом сприяє розвитку професійної рефлексії, формуванню практичних навичок взаємодії з клієнтами та усвідомленню професійної відповідальності. Висновки. Практична підготовка виступає одним із ключових чинників формування консультативної готовності майбутніх психологів. Ефективність цього процесу значною мірою залежить від організації практикоорієнтованого освітнього середовища, яке передбачає залучення студентів до реальних форм консультативної діяльності, супервізійної підтримки та аналізу професійних кейсів. Результати дослідження підтверджують доцільність інтеграції практичних форм навчання у систему професійної підготовки психологів.
Авторське право (c) 2026 Наталія Павлівна Волкова, Микола Володимирович Булгак https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Розвиток навичок академічного рисунку фігури людини у студентів художньо-мистецьких спеціальностей
Анотація: У статті розглянуто проблему розвитку навичок академічного рисунку фігури людини у студентів художньо-мистецьких спеціальностей у процесі професійної підготовки. Мета дослідження полягає в обґрунтуванні поетапної методики виконання академічного рисунку оголеної та одягненої фігури людини й визначенні педагогічних умов ефективного формування професійних умінь. Методи дослідження: теоретичний аналіз мистецько-педагогічних джерел, узагальнення практичного досвіду викладання, порівняльний аналіз навчальних постановок, педагогічне спостереження за процесом формування навичок у студентів. У результаті дослідження визначено послідовність роботи над академічним рисунком: компоновка зображення на форматі, лінійно-конструктивна побудова із застосуванням опорних точок і модульного принципу вимірювання пропорцій, уточнення характерних рис, світлотональне моделювання форми з урахуванням плановості та просторових співвідношень, узагальнення й досягнення цілісності образу. Проаналізовано типові помилки студентів під час побудови та тонального опрацювання (втрата відчуття простору, надмірна деталізація, ізольованість частин фігури) та запропоновано шляхи їх подолання через розвиток об’ємно-просторового мислення, вивчення пластичної анатомії, виконання підготовчих замальовок і вправ. Наголошено, що оволодіння академічним рисунком не обмежує творчість студентів, а стає необхідною базою для подальшого професійного розвитку. Акцентовано на важливості дотримання педагогічних умов навчання у процесі ефективного розвитку навичок академічного рисунку фігури людини у студентів художньо-мистецьких спеціальностей. У висновках наголошено, що ефективність розвитку навичок академічного рисунку забезпечується дотриманням принципу «від загального до конкретного і від конкретного до загального», систематичністю навчання, поєднанням теоретичних знань і практичної роботи, а також створенням творчої атмосфери. Академічний рисунок визначено як фундамент професійного становлення майбутнього вчителя мистецтва.
Авторське право (c) 2026 Олена Миколаївна Мозолюк, Володимир Петрович Халайцан, Михайло Олексійович Сорокін https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Українська етнопедагогіка як аксіологічна основа розвитку емпатії молодших школярів
Анотація. У статті досліджується українська етнопедагогіка як аксіологічно детермінований феномен культури. ЇЇ зміст акумулює систему морально-етичних настанов, які забезпечують інтеріоризацію дитиною базових цінностей гуманізму, добра, милосердя. Мета статті – теоретико-методологічне обгрунтування української етнопедагогіки як аксіологічної основи розвитку емпатії молодших школярів. У дослідженні затосовувалися такі методи: вивчення наукової літератури, педагогічне спостереження, порівняння освітніх практик, системне узагальнення отриманих даних. Проаналізовано методичні підходи до впровадження етнопедагогічних засобів у ключові освітні галузі Державного стандарту початкової освіти. Встановлено, що їх включення в освітній процес сприяє розвитку емоційної сфери, зв’язного мовлення, логічного мислення, екологічної, фізичної, духовної культури, цифрової грамотності тощо. Аргументовано думку про те, що впровадження етнопедагогічного потенціалу в усіх освітніх галузях сучасної початкової школи створює умови для цілісного розвитку особистості молодшого школяра, здатної до усвідомленого морального вибору, конструктивної взаємодії та емпатії. Результати дослідження засвідчили, що засоби української етнопедагогіки є ефективним інструментом розвитку емпатії молодших школярів за умови їх цілеспрямованого, системного й методично виваженого використання. Вони забезпечують органічне поєднання емоційного переживання, морального осмислення та практичного досвіду взаємодії, що відповідає вимогам компетентнісного підходу в початковій освіті. Отримані результати можуть бути використані для розробки методичних рекомендацій та практичних програм інтеграції етнопедагогічного компоненту у зміст початкової освіти. Висновки. Українська етнопедагогіка репрезентує цілісну аксіологічну основу формування емпатії та емоційно-ціннісної сфери молодших школярів. Інтеграція фольклорно-обрядового та традиційного матеріалу в освітній процес сучасної початкової школи сприяє усвідомленню та засвоєнню учнями гуманістичних цінностей. Системне методичне впровадження етнопедагогічного компоненту забезпечує органічне поєднання національної культурної спадщини з особистісним і емпатійним розвитком молодших школярів.
Авторське право (c) 2026 Лариса Василівна Мафтин https://creativecommons.org/licenses/by/4.0